Hauki

Latinaksi: Esox lucius

Ruotsiksi: gädda

Englanniksi: pike

Tuntomerkit:

Hauki on helppo tunnistaa petokalaksi leuoista ja kidassa olevista runsaista terävistä hampaista. Sille ominaisia piirteitä ovat myös iso pää ja suuret silmät. Selkä- ja peräevä sijaitsevat lähellä pyrstöä. Vihertävissä kyljissä on keltaisia täpliä (kaikilla yksilöillä eivät erotu niin selvästi kuin toisilla).

Esiintyminen ja alkuperä:

Hauen levinneisyysalue käsittää Pohjoisen pallonpuoliskon kylmät ja lauhkeat alueet. Euroopassa haukea tavataan lähes koko mantereella. Hauki on ahvenen ohella sisävesiemme yleisimpiä kaloja. On arvioitu, että haukea esiintyy 80-90% järvistämme. Haukikannan runsaus riippuu paljolti alueen kutu- ja poikastuotantoalueista.

Lisääntyminen:

Koiraat saavuttavat sukukypsyyden normaalisti 2-4 vuoden ja naaraat 3-4 vuoden iässä. Hauki kutee järvissä pian jäiden lähdön jälkeen ja kutu kestää yleensä viikosta kahteen. Merenlahdissa kutu alkaa joskus jo huhtikuun puolessavälissä, mutta se jatkuu usein kesäkuulle, varsinkin ulkosaaristossa. Järvissä kutualueina ovat matalat tulvarannat ja merellä matalat kasvillisuusrannat, purojen ja jokien suistot sekä mereen yhteydessä olevat järvet ja lammet. Kuoriuduttuaan noin 8-9mm pituinen hauenpoikanen kiinnittyy muutamiksi päiviksi vesikasveihin ja kehittyy tällöin enemmän aikuisen hauen näköiseksi ruskuaisena vararavinnon turvin.

Ravinto, kasvu ja vaellukset:

Poikaset syövät aluksi eläinplanktonia ja hyönteistoukkia. Kalanpoikasia ne alkavat pyydystää noin 3cm pituisina. Ensimmäisenä kesänään hauet voivat jo syödä myös lajitovereitaan. Isompien haukien ravintoon kuuluu kalojen lisäksi myös sammakoita, myyriä ja vesilintujen poikasia. Hauki on nopeakasvuinen. Se kasvaa ensimmäisenä elinvuotenaan yleensä 8-15cm, joskus jopa 20cm mittaiseksi. Puolen metrin pituuden hauki saavuttaa yleensä 5-6 vuotiaana ja metrin pituuden 6-10 vuotta myöhemmin. Aikuisista naaraat kasvavat selvästi nopeammin kuin koiraat. Kaikki suurhauet (10-20kg) ovat naaraita. Hauki on hyvin paikallinen ja vaellukset vähäisiä.

Kalastus ja saaliit:

Yleinen, suurikokoinen ja suhteellisen helposti pyydystettävä hauki oli entisaikojen suomalaisille merkittävä ravinnonlisä. Nykyisin hauki on yleisimpiä vapaa-ajankalastajien saalislajeja. Vapaa-ajankalastajat pyydystivätki merialueen haukisaaliista vuonna 2002 noin 88% ja sisävesien haukisaaliista yli 98%. Hauen kokonaissaalis on vähentynyt, vuonna 2002 se oli noin 10 miljoonaa kiloa. Haukia pyydetään uistimilla, perhoilla, verkoilla, iskukoukuilla, pitkäsiimoilla ja rysillä.

Kantojen uhkatekijät, hoito ja uhanalaisuus:

Järvien säännöstely, jokien perkaukset, kuivatukset, ns. tulvavallien rakentaminen ja rehevöitymiseen liittyvä rantojen umpeenkasvu sekä rannikon alunamaiden käsittely ovat paikoin heikentäneet haukikantoja sisävesissä ja jokisuistoissa. Haukikantojen on havaittu paikoin heikentyneen myös rannikkoalueella, ulkosaaristossa ja Ahvenanmaalla. Syitä ilmiöön ei kaikissa tapauksissa tunneta, mutta ympäristömuutoksia pidetään todennäköisimpänä vaikuttajana.

Aiemmin maassamme istutettiin vuosittain yli 30 miljoonaa vastakuoriutunutta hauenpoikasta. Parinkymmenen viimevuoden aikana istutusmäärät ovat vähentyneet, ja istutuksissa on siirrytty noin sormenmittaiseksi kasvatettuihin haukiin. Pitkään jatkuneista mittavista istutuksista on monin paikoin vaikea tietää onko haukikanta alkuperäinen. Istutuksissa käytetyt poikaset ovat usein olleet peräisin toisista vesistä pyydystetyistä emoista. Yleistä on ollut myös istuttaa sisävesien haukien poikasia merialueelle. Lajina hauki on elinvoimainen.